Det vi kallar svaghet är ofta en styrka i fel sammanhang

Det finns en pedagogisk berättelse om en fisk som bedöms efter sin förmåga att klättra i träd. Den misslyckas, så klart. Och hela sitt liv tror den att den är dålig.

Berättelsen är förenklad, men den fångar något viktigt. Mycket av det vi kallar svagheter är inte svagheter i sig. De är styrkor som hamnat i ett sammanhang där de inte får göra sitt jobb.

Egenskapen är inte problemet

En person som tänker långsamt och noggrant är inte långsam, hen är noggrann. I ett sammanhang som värderar djup blir den egenskapen guld. I ett sammanhang som värderar fart blir den ett problem.

En person som ifrågasätter mycket är inte negativ, hen ser risker som andra missar. I en kultur som vill ha snabba beslut blir det en bromskloss. I en kultur som vill ha hållbara beslut blir det avgörande.

En person som drar sig undan i stora grupper är inte osocial, hen tänker bättre ensam. I en organisation där allt sker i workshops blir det ett bekymmer. I en organisation där reflektion får utrymme blir det en tillgång.

Kärnan är samma. Egenskapen är inte svaghet eller styrka i sig. Det är sammanhanget som avgör.

Varför vi ändå pratar som om svagheter satt i personen

Vi gör det ändå. Vi säger att en medarbetare är "för försiktig", "för långsam", "för svår att läsa", "för otydlig". Vi placerar problemet i personen och förväntar oss att personen ska ändra sig.

Det är logiskt på sitt sätt. Men logiken bär bara så långt. För när vi gör om en person tillräckligt mycket finns det till slut inte mycket kvar av det som gjorde dem värdefulla från början.

Att fråga åt andra hållet

Den fråga jag försöker ställa oftare numera är åt andra hållet. Inte "hur ska den här personen passa in" utan "vilket sammanhang skulle göra den här personen oslagbar".

Det är en obekväm fråga, för den utmanar strukturen, inte individen. Men det är ofta den ärligare frågan.

I många fall är svaret att personen sitter på fel plats i samma organisation. En medarbetare som inte fungerade i en operativ roll blomstrade i en strategisk. En person som var helt fel som projektledare blev fantastisk som specialist.

Det handlade inte om att de växte. Det handlade om att de hamnade rätt.

Vad det här betyder för rekrytering och utveckling

Om svaghet ofta är en styrka i fel sammanhang får det ganska konkreta konsekvenser. Vid rekrytering blir frågan inte bara "vem är bäst på den här rollen" utan "vem skulle göra mest skillnad i den här kontexten, även om rollen behöver justeras lite för att det ska bli möjligt".

Vid utveckling blir frågan inte bara "vad behöver personen lära sig" utan "var hör personen egentligen hemma, och hur tar vi oss dit".

En enkel slutsats

Jag försöker numera vara försiktig med att kalla något hos en människa för svaghet. Jag försöker fråga mig om det jag kallar svaghet kanske bara är en styrka som inte fått sin rätta plats än.

Det är inte alltid det. Ibland är en svaghet faktiskt en svaghet. Men oftare än vi tror är det sammanhanget vi behöver titta på, inte personen.