Idrottsrörelsen formade mig och varför jag skiljer den från sporten

I över 25 år har jag varit coach och ledare inom den ideella idrottsrörelsen. Under alla dessa år har jag tränat andras barn och ungdomar, sett dem växa, tvivla, lyckas och hitta sin plats. Det har format mig mer än något annat jag gjort i livet. Att stå där, vecka efter vecka, på planen eller i hallen, och få vara en del av deras resa, det har lärt mig vad idrott egentligen är. Inte som begrepp, inte som resultat, utan som mänsklig erfarenhet.

Vad är idrottsrörelsen för mig?
Idrottsrörelsen är ett sammanhang där gemenskap står i centrum. Den handlar om att skapa förutsättningar för sunda, hållbara och livslånga träningsvanor. För mig innebär idrott att främja personlig utveckling, att ge människor möjlighet att växa – både fysiskt, mentalt och socialt. Idrottsrörelsen ska skapa rörelseglädje för alla, oavsett individuella förutsättningar, erfarenheter eller nivåer. Det är en plats där alla får plats och kan känna sig hemma.

Och kanske är det just därför jag har stannat kvar så länge. För att se vad som händer när barn som inte tror på sig själva plötsligt gör det. När ett lag inser att de är starkare tillsammans. När någon som tidigare varit osäker hittar en trygghet i sin egen kropp. Det är ögonblick som inte går att mäta i resultat eller poäng, men som betyder allt.

Vad är sport?
Sport, däremot, är för mig något annat. Det står ofta i kontrast till det jag värderar i idrottsrörelsen. Sport handlar mer om prestation, tävling, resultat och jämförelse. Det kan skapa exkludering, press och fokus på vinnare och förlorare snarare än på gemenskap och utveckling. Där idrottsrörelsen vill inkludera, riskerar sporten att exkludera.

Under mina år som ledare har jag sett vad som händer när sportens logik tar över: barn som slutar för att de inte känner sig tillräckliga, föräldrar som pressar, lag som glömmer varför de en gång började. Det gör ont att se, just för att det står så långt ifrån det som idrott faktiskt kan vara.

Men jag har också sett motsatsen. När idrottens värden får vinna. När glädjen, rörelsen och gemenskapen sätter tonen. När barn får vara barn, och ungdomar får utvecklas i sin egen takt. Då händer något stort. Då blir idrottsrörelsen en kraft som formar människor – precis som den har format mig.